ХАЙД, ДЖЕКИЛ И АЗ = Епизод 18 =
За една нощ станах автор,
а Робин стана директор на Парка.
Не си спомням някой от нас да е искал това.
Смятате ли, че аз съм го искала?
Тогава чия е инициативата?
Заради доброто и на трима ни ли е?
Решила си го сама? Какво има да каже Робин по въпроса?
Е… не беше особено щастлив.
Но със сигурност разбра.
И аз разбирам. А и…
Благодаря.
За това, че измисли начин да съществуваме заедно.
Искам да те почерпя по повод новата ми професия.
Какво е това?!
Къде бяхте вие двамата?! Спрете статиите!
Искам да бъдат свалени веднага!
Председателю, ама… историята вече се разпространи.
Както виждате…
Това е най-голямата новина из сайтовете.
Сега ще спорим ли? Много хубаво!
Но не забравяйте, че виновните сте вие.
Какво?
Един от директорите е тук.
Нека влезе.
Път!
Седни. - Благодаря.
Видя ли новините? - Да.
Всичко е една голяма глупост… - Председателю.
Това са чудесни новини за нас!
Какво?
Наследникът на "империята" е известен автор.
Не можем да искаме по-добра реклама от тази.
Обясни му ти. - Разбира се.
В отдела за реклама
никога не сме били по-заети от отварянето насам.
Директор Гу Соджин се справя отлично с бизнеса,
а и смятам, че е невероятен артист.
Какво се опитвате да кажете?
А, да…
Разгледахме рисунките му и смятаме, че са доста впечатляващи.
Можем да ги използваме,
за да придадем на Парка съвсем нов вид.
Наистина ли ще стигнем толкова далеч
само с няколко драсканици?
Председателю, Гу Соджин стана символ на Парка.
Той е икона. Освен известен автор,
той е и собственик на увеселителен парк.
А и всичките му останали тайни и скрити истории?
Какво значи това?
Директорът ще стане Уолт Дисни на Южна Корея!
Дисни?
Гу Соджин - собственикът на "Уондър Груп" - Уолт Дисни на Корея
"След претърпяна травма в детството
той започва да води двойствен живот…"
Тази лисица!
Изкопах си собствения гроб!
Стига си плакала. Защо го приемаш толкова навътре?
Знам, че не бива да го казвам,
но се чувствам така, сякаш съм си пропиляла живота.
Не е нужно да го казваш, но защо се чувстваш така?
Помагах му в работата и пазих тайната му до последно…
Никога не съм си представяла, че накрая ще стане така.
Добре, ще приема Хана.
Ще я приема и като жена на Робин, и като негов мениджър.
Има това право.
Какво?
Винаги носите този медальон…
Опитвал съм много неща от инцидента насам.
Дори екзорсизъм.
Бях във всяка една религиозна група.
Един известен ясновидец ми каза,
че този медальон ще гони злото надалеч
и че е нужно само да го нося като талисман.
Фалшив е, но за мен е особено скъп.
Особено скъп… боклук?
Да, разбира се. Веднага го осъзнах.
Но…
Макар и да знаех, че е фалшив, все пак се чувствах добре с него.
Защо хората се присъединяват към религиозни групи?
Защото им трябва нещо, в което да вярват.
В какво искахте да вярвате вие?
Че малко по малко ще се оправя и ще оздравея.
Че вече съм започнал да се лекувам.
Че дори съм по-здрав от преди.
Какво е това на врата ти? Мое е, върни го.
Не мисля така. - Ами как?
На Робин е.
Значи не е бил фалшив.
Защото вярата ви се е превърнала в истина.
Ало?
Кой?
Сонг Хечан?
От колежа ли?
Да.
Случиха се доста неща тогава. Да.
Разбира се. Можем.
Добре.
Кой беше? - Един колега.
Видял е новините. - И иска среща?
Да пийнем нещо заедно.
Очарователно. - Какво?
Погледни.
Гу Соджин, помниш ли ме? Аз съм Юн Йонгмин от гимназията.
Ти си нарисувал онези неща?
Аз съм Пак Джункьонг от гимназията.
Кога намираш време да рисуваш в такава голяма компания?
Помниш ли ме? И Мьонгджун.
Разбирам защо не идваш на сбирките. Да поиграем тенис някой път.
Беше ни отговорник на класа.
Много е остарял.
Сигурен ли сте, че сте съученици?
В основното той имаше най-лошите оценки.
Но сега притежава успешна компания за игри.
Чел съм статиите му.
Тогава му върнете отговор.
Да, би трябвало…
Виж му косата.
Иска автограф? Дали Робин би се съгласил?
Трябва да отговорите.
Ало?
Кой?
А, да, помня.
Добре, ще се свържем пак.
Ще се срещам с някой, който не съм виждал преди.
Кой да знае, че имам толкова приятели?
Но… това е само началото.
В бъдеще ще има още много промени,
затова и тримата трябва да учим и да започнем да се разбираме.
Което ми напомня, че трябва да говоря с Куон и Робин.
Вече ще имаме доста повече публични изяви.
Отнася се и до двама ви. Ще се срещате с много хора.
Ще трябва да помните много неща.
Всеки път, когато правите нещо, срещате се с някого и разговаряте,
споделяйте с всички тук. Иначе ще започнете да се обърквате
и ще ви хванат в издънка.
Какво предлагаш?
Ще ви науча как би следвало да се сработите.
Хана и аз ще се заемем с обучението.
Не искам да говорим по теми, свързани с бизнеса.
Да не говорим за бизнес? Харесва ми, че държиш на това.
Изреди всичко, за което би желал да говориш.
Много искам да отида на едно събитие.
Поканен съм на събирането на интернет художниците.
Това ще бъде първото ти появяване пред публика, нали?
Да… и вече започвам да се притеснявам.
И аз.
Не ви ли е нервно и на вас?
Всичко изглежда твърде сюрреалистично.
Съгласен съм. - Аз имам по-други притеснения.
Ами речта им, начинът, по който се държат?
Само какво ми беше с Робин последния път!
Справих се отлично. - Не допусна грешки,
но се държеше прекалено вежливо.
Как ще се подписват автографите?
Ще се срещна със съучениците си и сигурно всичките ще искат автограф.
Е… Мога да те науча как да се подписваш като мен.
А рисунките? И това ли ще трябва да научиш?
Научи се да караш, за да избегнем бъркотиите
като онези от преди няколко дни. - Съгласен съм.
Да си кажем пин кодовете, за да разполагаме със съобщенията.
Аз не говоря с много хора. - Но трябва да познаваш моите.
Тогава ми ги кажи. - Чакай.
Не, нека не е така.
Ето, пиши. - Какво?
100 въпроса към директор Гу и 200 към Робин.
Защо за мен 200? Едва ли ще събера 100.
Ако и вашите бяха 100, нямаше да се мотивирате толкова.
Добре, да започваме.
Казах му да напише само едно заглавие на филм, защо са толкова много?
Станал е голям критик.
В началото само приемаше предложения, сега сам дава такива.
Ако сме пропуснали някой,
веднага си дава мнението и ни праща да го гледаме.
Вкусът му е направо уникален.
"Забранената игра", Остани до мен", "Деца на Рая", "Пътят към дома"…
Във всичките има деца.
Даже е написал личното си мнение.
Красиви герои, прекрасно предаване на невинността на детската душа.
Как се отървава от стреса? - Спи.
Предава ми всичко лошо. Нали аз се събуждам след него.
Затова аз винаги съм бил по-стресиран.
А любимите му филми?
"Черният рицар", "Черният рицар: Възраждане",
"Батман Началото", "Спайдърмен", "Х-Мен"…
Всички филми, свързани с комикси!
Сладко е. - Сладко?
Възрастен мъж да гледа Батман… Намираш го за сладко?
Добре, следващ въпрос.
Нещо ново, което иска да опита?
Три… атлон?
Какво е това? - Какво?
Триатлон. - Планира да ме убие!
Какво е това? - Състезание в три части.
Плуване, колоездене и маратон в едно състезание.
Защо му е да опитва това, за бога?
Какво? - Давайте следващия въпрос.
Но защо се засмя? - Карайте нататък.
Ако трябваше да избираш друга кариера?
В спец отрядите, подводен миньор,
антитерористичните сили…
Това е достатъчно.
Изобщо не го познавам.
Кого, Робин?
През годините сме си оставили безброй съобщения.
Постоянно го наблюдавах, дори имаше проследяващо устройство.
Разбрах всичко, което можах.
Знам всяко едно малко нещо, което е правил, но…
Същинският му живот… изобщо не знам нищо.
И Робин каза същото.
Споделяли сте едно тяло 15 години,
но никога не сте си споделяли
нищо истински важно.
Утре ли е първата му лична изява?
Да, някаква конференция на художници.
Бил е номиниран за голямата награда 3 пъти преди.
Проверихте го? - Не, винаги съм го знаел.
Беше голям проблем, когато спечели награда за дебют.
Вторият път…
Промъкна се да си вземе наградата и нещата не свършиха добре.
Според Куон…
Бил е номиниран за трети път след изчезването си преди 5 години.
Едва ли ще ти дадат награда, щом не си бил активен.
Не отивам там, за да взема награда.
Онези писатели, които познавам само по коментарите им…
Повече се вълнувам от срещата ми с тях.
Мики, Сачан, Косачът на души…
Готов си! Погледни ме.
Защо трепериш цяла вечер?
Треперя ли?
Притесняваш се, че ще направя грешка?
Честно казано…
Може би защото за първи път…
ще стоя там пред всички като твоя приятелка.
Кой ли може да е?
Имате пратка.
Трябва да подпишете тук.
Благодаря.
От кого е?
Учонг каза, че ми е пратила подарък. Какво ли е?
Бързо дойде.
Ще се обадя да й благодаря.
Тръгваш ли? Дано си прекараш добре.
Робин.
Поздравления. Добре.
На път ли е?
Защо ми е толкова притеснено? - Нали не си разочарована?
Че не съм с него?
Знам, че това не ти харесва, но и ти нямаш място там, нали?
Знаеш колко хубав ден е за тях.
Кой е казал, че ще им преча? Радвам се за тях.
Просто не знам защо сълзите ми не спират.
Да ни пратите много снимки, ясно ли е?
Добре.
Какво каза? Тръгнали ли са? - Много се притеснява.
Значи ще разкрият връзката си? - Да.
И ще има снимки из всички новини?
Сигурно е! - Чакайте.
Когато новината излезе, ние първи ще напишем коментарите!
Трябва да ги подкрепим. - Дадено!
Какво… - Какво стана?
Робин.
Спомням си как взе моя костюм назаем,
за да отиде на онази церемония.
Вече не е нужно, нали?
Учонг, защо не казваш нищо?
Толкова пъти съм си представяла този момент.
Да отида с него и да го гледам как дава интервюта.
Денят най-сетне дойде…
но аз няма да съм там.
Виж как се усмихва. Сигурно е много щастлив.
Косата й е много хубава.
Даже си е взела и нови обувки!
Едва ли ще направи кой знае какво.
Защо е нужно да я оглеждаш така?
Тази церемония е за младите автори.
Там ще се съревновават един срещу друг.
Не подкрепяш ли хората на изкуството?
Кой е казал, че не е така?
Да не си ми ядосана? - Може ли да си такъв?
Това е едно от 10-те събития, за които всяка жена мечтае.
Но вместо да съм на червения килим, къде съм, а?
Червен килим?
Пред киното видях един червен килим.
Искаш ли да ходим да гледаме някой филм и да пийнем по бира?
Защо не избереш само едното от двете?
Всичко свързваш с алкохола.
Тогава ще отидем да пийнем. Много държа.
Какво, да не се опитваш да ме сваляш?
Какво правиш? - Ела с мен.
Как така винаги изглеждаш сладко?
Да вървим.
Къде? - Никъде.
Защо ме качи тогава? - За да го направиш.
Кое? - Да започнеш да крещиш.
Защо? - Никой не може да те чуе.
Можеш да крещиш каквото си пожелаеш.
Няма ли за какво?
Нещо, което да искаш да кажеш на Робин?
Поздравления, Робин!
Довиждане, Робин! Сбогом, Робин!
Свърши ли?
Да.
Сега е твой ред. - За какво?
Срам ме е да го правя сама.
Бъди моя, Мин Учонг!
Ела при мен, Мин Учонг!
Ще бъда достоен за теб!
Голямата награда отива при Робин!
Тежи.
Всички останали са се потрудили, за да живеят добре и другия си живот.
Сачан е учител в средното. Косачът на души е инструктор.
А Мики пише програми за радиото.
Това ме подсеща нещо.
Мики ме помоли да участвам в някое от шоутата му.
Интервю със звездата!
В радиото? Наистина?
Ако кажа, че искам… нали няма да звучи твърде надуто?
Не. - Гласът и името ми…
Да бъдат записани и да бъдат запазени,
за такова нещо никога не съм си мечтал.
Ако директор Гу е съгласен, няма да е трудно, нали?
Направи го!
Следващата година ще спечелиш и наградата, която заслужаваш.
И ще се върнем там и следващата година.
И по-следващата и още по-следващата.
Това е твое.
Ти си моята химикалка.
Искам да ми бъдеш вдъхновение
и занапред.
Представи си как вратите на асансьора се отварят
и феновете започват да скандират името му,
реалността го удря като с чук и потреперва.
Но когато събитието започва, той си възвръща силите. Успя.
Изобщо не изглеждаше притеснен и речта му звучеше естествено.
А изобщо не очаквахме награда. - Напротив.
Той не знаеше, че е получил награда.
Подготвял се е все пак. Намерих бележките му по речта в коша.
Така ли? Много сладко!
Мисли да даде интервю в радиото.
Радиото? - Новоизгряваща звезда.
Дори и радио? Целият свят ще запомни гласа ми.
Не знам. Възрастен?
Според мен
няма истински възрастни на този свят.
Само се правят на големи.
Повечето позьори изпитват трудности със запазването на маските си
и в един момент просто спират да се крият.
Ето защо тези деца в големи тела причиняват толкова проблеми
и дори са способни да потопят всичко в руини.
Нужно е ние като група да действаме заедно.
Може да не успеем да спасим цялата държава,
но можем да защитим себе си и онези, които обичаме. Нека не позираме…
Няма ли да хапнете? Защо слушате това?
Светът може да е пълен със следи от даден човек,
но ти трябва да действаш така, сякаш не забелязваш,
за да можеш да изглеждаш като възрастен.
Обади се в радиото.
Ще им разкрия всичко.
Можем ли да включим следващ слушател?
Да, ало?
Ало? - Какво искате да ни споделите?
Нещо за гаджето ми. - Да?
Той има много лош характер.
В началото харесвах тази част от него.
Той беше целенасочен, упорит и само понякога ревнив.
Сега намирам това за уморително.
Истината е… - Да?
Искам да скъсам с него.
Но не знам как ще реагира, ако го изоставя
и се чудя дали не изглеждам твърде лоша.
Няма лош или добър, когато двама души се сбогуват.
Ако любовта между двама души си е отишла, то това е краят.
Никой не бива да бъде обвиняван.
Какви ги говори той?
Казва й да скъса с приятеля си?
Не.
Не!
Давай!
Тази вечер наш гост е художникът Робин.
"Ъгълчето за срещи на Робин"… Започваме ли?
Вие ли сте?
Какво има, зле ли ви е? - Не, добре съм.
Ето ви чаша вода.
Робин… Той наистина се появи в радиопредаване!
Коментарите никога не са били толкова много.
Още не сте го слушали, нали?
Аз почти се просълзих снощи.
Знаете ли какво каза?
Довери се на сърцето си, то най-добре знае.
Фалшивото… - Не може да бъде избрано.
Фалшивото винаги има лоша съдба. - Откъде знаете?
Още със ставането сте слушали предаването, а?
Не, не съм го слушал. - Какво?
Тогава откъде знаете?
Може ли да е… спомен на Робин?
Учонг иска да се види с теб. Обади се по-късно.
"Ъгълчето за срещи на Робин"… Започваме ли?
Не помниш ли? - Не.
Помня предаването,
но всичко след това…
Нищо.
Какво може да значи това?
Кажи ми.
Соджин дойде да ме види по-рано.
Някои от спомените ти са останали с него.
Не смятам, че има причина да се тревожим за това.
Ти също помниш някои от неговите преживявания.
Соджин никога не е имал амнезия.
Значи… - За първи път се случва.
Това е напълно различен проблем.
Напоследък да е имало други промени?
Разкажи ми.
Учите неща за другия?
Това е най-доброто лечение, което може да съществува.
Не е никакво лечение.
Робин, това не означава, че ще спреш да съществуваш.
Спомените са част от идентичността ни.
Ако спомените бъдат комбинирани,
ти и Соджин ще станете едно и също лице.
Ще бъдете едно.
Но за мен… това ще означава,
че ще спра да съществувам.
Ако изчезна,
къде ще се окажа?
Тялото на Соджин ще продължи да живее,
но това тяло и душата му
никога не са принадлежали на мен, нали?
Робин!
Защо го правиш? Тревожиш ме!
Болен ли си наистина?
Не си се обаждал, след онова съобщение.
Робин, знам, че си там. Вече видях, че светеше.
Отвори!
Ще остана, докато не отвориш.
Робин!
Жив си все пак.
Слава богу!
Къде те боли? Да отидем до болницата.
За това, че съм болен… беше само извинение.
Не съм болен.
Тогава какво? - Просто…
Дай ми един ден.
Просто…
Искам да бъда сам за един ден.
Робин… - Напоследък
стават толкова много неща,
толкова много промени.
В абсолютно всичко.
И…
Чувствам се малко уморен,
трябва да му отпусна края.
Това…
Наистина ли е всичко? - Да.
Трябва ти само един ден?
Добре.
Робин?
Изглеждаше малко странно, мисля, че е изморен.
Напоследък е много зает.
Така ми каза, но просто исках да се уверя.
Да, сигурно е нищо. Не се тревожи, Хана.
Разбира се.
Хана ли беше? - Да.
Робин е понамалил темпото. - Темпото?
Рожденият й ден наближава, нали?
Отхвърля я, за да може да я изненада.
Нямам търпение да разбера как.
Не.
Още не е време за това, д-р Канг.
Соджин.
Това е най-добрият метод за лечение.
Двамата започвате сами да се сливате в едно.
Както излиза, това ще значи, че Робин скоро ще изчезне.
Започваш да звучиш като Робин.
Ние не сме…
готови за това.
Нито един от нас.
Директор Гу.
Пробвах се да ви се обадя.
Ти ли?
Зле ли се чувстваш?
Не, защо питаш?
Робин се държи много странно.
В какъв смисъл?
Каза ми, че искал да остане сам.
Не е типично за него. Той винаги е щастлив.
Звучеше си напълно нормално.
Когато един човек изведнъж се промени, дори и за добро,
щастието може да стане тревога, а тревогата - щастие.
Можеш да се почувстваш депресиран без причина.
Сигурен ли сте, че няма нищо нетипично?
И не знаете нищо?
Ако Робин винаги се усмихва и обикновено е щастлив,
по-добре го заведи в болница.
Защото мен това ме нервира.
Мислех, че добре разчиташ хората.
Май си загубила това си качество след срещата си с Робин.
Добре.
Но ако наистина има нещо,
ще ми кажете, нали?
Не можете да криете нещо от мен.
Затова ли си толкова посърнала и объркана?
Храни се добре и не се разболявай.
Поне това можеш да направиш.
Знам, че си там.
И аз съм… тук.
Просто отвори вратата и излез.
Моля те, трябва да те видя.
Ако те видя сега…
Моля те, искам да видя поне лицето ти.
Не е нужно да си казваме нещо.
Не знам… какво бих могъл да ти кажа.
Нещо лошо ли направих?
Може дори
да ти кажа, че си виновна.
Ако съм направила нещо,
тогава съжалявам.
Съжалявам.
Робин…
Не съм готов.
Робин…
Не знам как да си тръгна от тук.
Не знам как
да се сбогувам с теб.
Директор Гу. - Добро утро.
Цяла нощ чаках Робин.
Не се появи, нали?
Седни.
Днес е рожденият ти ден, нали?
Едва ли си очаквала закуската си от мен точно днес.
Сигурно си представяш как се чувствам.
Поне я опитай, доста се постарах.
Вие…
щастлив ли сте?
Харесва ли ви животът ви такъв, какъвто е сега?
Заради Робин…
Първо си изяж закуската.
Яж.
После ще питаш Робин директно.
Ще го накарам да те види.
Животът и щастието му…
Не мога да отговарям за това вместо него.
Какво…
Какво стана?
Робин не може да е изчезнал, нали?
Робин…
Стана ли? Може ли да отвориш вратата?
Само секунда, Хана.
Робин, добре ли си?
Добре ли си?
Да, добре съм.
Ей сега ще дойда.
Добре.
Ще чакам.
Робин, всичко е готово! Чакаме те.
Какво? Кое за какво е готово?
Ами за радиопредаването.
Нали се сещаш за изненадата за Хана?
Да, добре.
Добре, ще се видим след малко.
Здрасти, Хана!
Защо си тук по това време? - Реших да намина след работа.
Сега той си седи повече вкъщи, отговарям за хладилника.
Ще взема това. - Благодаря.
Нищо не казвай и ела в стаята ми.
Извини ме за момент.
Какво има? Няма ли да ходиш в радиото?
До час трябва да си там.
Да, ще отида.
Само че… - Да?
Странно ли ти изглеждам днес?
Да, странен си!
Защо?
Няма значение, какво има?
Днес е рожденият ден на Хана. Защо си я оставил сама?
И защо ме повика тук?
Слушай много внимателно.
Аз не съм Робин.
Аз съм си. - Какво?
Чакай, какво? Ами Робин?
Стой…
Казваш, че не си Робин, а си ти? - Робин не се събуди.
Просто си е отишъл?
Може ли просто да изчезне?
Не знам. Може да е временно.
Да, но е възможно и никога да не се върне.
Не вярвам.
Нито аз, нито Хана сме готови да го загубим.
А аз съм, така ли? И аз не съм готов!
Без сълзи.
Плачи, ако той не се появи и утре. С теб съм.
Робин.
Трябва някак си да замажем този ден.
Разбираш ме, нали? - Да.
Хана.
Робин, защо се забави толкова?
Какво става?
Има ли нещо?
Не, нищо, съвсем нищо.
Защо тогава се затвори вкъщи и не си вдигаше телефона?
Правеше ли така досега?
Не.
Аз… - Кажи ми какво има.
Нищо чак толкова голямо…
Просто бях щастлив.
Щастлив?
Направихме толкова хубави неща, за които дори и не съм си мечтал.
Не, не е това… Мечтал съм си.
Много пъти съм си представял тези неща.
Вече се чудя дали преживяното не е било сън.
И после те виждам и осъзнавам,
че не е било сън.
"Щастлив съм, но колко дълго ще продължи това?"
Много се тревожех за това.
Затова може… да съм се държал леко странно.
Робин, това не е сън.
Не мисли колко дълго
ще продължи.
Да, Хана.
Само ми обещай това да не се случва повече.
Мразя мъжете, които не се обаждат и мълчат така.
Разбра ли ме?
Разбрах. - Каквото и да стане,
ти винаги ще ми вдигаш.
Днес имаш работа. Трябва да вървим.
Нали, Робин?
Какво правиш?
Шофирането. Той знае как.
Качвай се, трябва да вървим.
А, да.
Робин, няма ли да тръгваме?
Ами…
Какво правя?
Не можете ли да вземете и мен, а?
Разбира се, хайде.
Да отидем заедно.
Тогава слизай. Аз ще карам като твой мениджър.
Ти си гостът.
Нали?
Има ново предаване, което вече събира интерес.
Начало на "Светът на Робин".
Той е популярен и красив, изгряваща звезда.
Младият художник Робин, добре дошли.
Какво стана с "превъзходство"?
Мислех си, че тази дума е прекалено смела.
Но пък повечето дами ще се съгласят.
Да, аз съм Робин, току-що представеният,
художник и писател,
и също така се радвам, че всички ме обичате.
Тази седмица ще му се карат повече.
Със сигурност.
Но се справя страхотно.
Може ли да чуем последната история, Робин?
Да, последната за днес.
"В Италия има един град, потопен във водата - Венеция."
"Този град един ден ще потъне."
"Има ли някой, който обича това място
и който знае, че един ден ще се озове под водата,
да се страхува от този прост факт?"
"Или просто ще запази любовта си към града,
каквото и да му готви светът?"
"Аз много приличам на тази Венеция."
"Живея в страх от това, че един ден ще се озова под водата…
но все пак съм решил да продължа
и да живея по различен от установения начин."
"Дори и някой да ме изостави, или пък да изчезна утре,
аз ще изживея всеки свой сегашен ден
с теб, Чанг Хана."
Честит рожден ден! Честит рожден ден!
Честит рожден ден, скъпа Чанг Хана!
Честит рожден ден!
Честит рожден ден, Хана!
Последната ни история е написана от самия Робин.
Нашият популярен млад приятел Робин
и Чанг Хана, неговата муза.
Поздравления!
Как може романтичните разкази да са еднакви и всеки път различни?
Работя тази работа от 10 години и още не знам как!
Какво да правя с това?
Съжалявам. - Няма нищо.
Какво става?
Красиво е.
Робин, добре ли си?
Какво става?
Защо…
Поздравления, Робин! - Поздравления!
Беше перфектно. Никой не разбра!
Соджин се е преструвал на мен?
Кажете си, че се обичате.
Да, но когато ние ви дадем знак!
Ето.
Какво е?
Записах романтичната ти изненада.
Нямаш представа как се почувствах, когато видях лицето на Хана.
Справи се чудесно. Играта приключва, когато жената погледне така.
Аз… - Да, Робин?
Наистина ли се справих добре?
Ами да!
Искаш признание? Беше великолепен.
Наистина ли всичко си беше на мястото?
Нали това ти казах? Перфектно беше.
Сега трябва да се сбогуваме. Пази се.
Честит рожден ден, Хана! Честит рожден ден!
Поздравления! - Честит рожден ден!
Благодаря! - Честито!
Благодаря!
Хана… не е разбрала.
Това съм… аз.
Соджин е… мен.
По някакъв начин аз и ти станахме ние.
Превод: GFotaku Редакция: mrnkaloto
Eastern Spirit ® 2015